Det kostar två pund.
Stäng dörren.
PEEPING TOM EN SMYGTITTARE
- Vad har hänt? - Mord...på en av flickorna.
Vilken tidning kommer du ifrån?
- Hur sa? - Vilken tidning är du ifrån?
Observer.
- Får jag ta en bild? - Jag bara tänker på den stackarn.
Du är sen. Vänta lite, Mark.
Jag har en fråga till dig. Vilken tidning säljer bäst?
De med flickor på - där flickorna inte har nåt på.
Just precis - och så är det med jobbet du gör åt mig...
Times, tack.
- Nåt annat? - Telegraph.
Nåt annat?
Jag hörde av en vän att ni säljer foton.
Vad då för slags foton?
- Den här sorten? - Ja...tack.
- God morgon. En Crunch, tack. - Ta för dig.
- Vad kostar de? - Fem shilling.
Jag tar det där...och det där.
- Vad kostar alla tillsammans? - Ni får dem för fem pund.
Vi säger fyra pund och tio shilling, inklusive tidningarna.
- Tack så mycket. - Jag slår in det till er.
- Vill ni stå i vårt adressregister? - Nej, nej...jag tittar in igen.
LÄROBÖCKER
Tidningarna! Times och Telegraph.
Javisst, ja...så dum jag är. Tack så mycket.
Han löser inga korsord i kväll.
Ser man på - Cecil Beaton.
Hon heter Lorraine.
Gör mig berömd nu, gullet.
Läste du om mordet? Jag höll på att råka ut för samma sak.
- När då? - I går kväll.
Jag var ute med min kille. Tyvärr såg min fästman oss.
Kan du göra så att blåmärkena inte syns?
- Kan du det? - Jag tror det.
Snabba dig på - jag smälter.
Nu börjar han igen. Har du en tjej där under?
Jag antar att du har en tjej.
- Nej. - Lorraine! Han är ledig...
Upp med huvudet - och se ut över havet.
Vilket hav?
- Jag ville ha en förbryllad blick. - Tänker jag på dig, så...
- Stilla så. - Du gör mig mer än förbryllad.
- Det här gör du väl på din fritid? - Ja, Milly.
Vad försörjer du dig på, då?
- Jag tar bilder. - Såna här?
- Huset bjuder. - Också ett hus...hoppas det rasar.
Nu är det din tur.
Det är första gången för henne. Var inte blyg.
Han sa att du inte behövde fota ansiktet.
Det vill jag göra.
Du kanske kan dölja mina blåmärken med?
- Det vill jag göra. - Kunderna, då?
Var inte blyg - det är första gången för mig med....
..som jag står framför ögon som är så fulla av...
Blås nu - ett, två, tre!
Ni måste vara stolt över er dotter, mrs Stephens.
Det är han som bor där uppe.
Hej! Vi har så ofta mötts i trappan, men i kväll ville jag säga hej.
Jag heter Helen Stephens. Jag har fest och vill att du också kommer in.
Mark.
- Jag heter Mark. - Kom och möt de andra som bor här.
Tyvärr, jag måste jobba.
Det varar väl inte för evigt, så titta in när du är klar.
Vi väntar på att du skär tårtan.
Grattis på födelsedan.
Ett ögonblick.
Jag hoppas att jag inte stör.
Jag vet att du inte kommer ner, så...jag tog med den här till dig.
Tack...så mycket.
Jag ska inte hindra dig i ditt arbete.
Vill du...?
Jag vill bjuda på nåt att dricka.
- Men jag har inget. - Jag tar gärna lite vatten.
Om jag dricker vatten på min egen fest kan gästerna missförstå det.
- Jag har mjölk om du vill ha lite? - Gärna det, om du kan undvara...
Vilket trevligt rum det här är. Finns det ett till där inne?
- Hur länge har du bott här? - Hela mitt liv. Jag är född i huset.
- Det är min pappas. - Äntligen vet jag vem värden är...
- Din pappa. - Nej, han är död.
Det är jag som är värden.
Du smyger ju som om du inte betalat hyran!
- Det gör jag inte heller. - Jag menade...
Jag vill inte sälja huset, så jag hyr ut rum för att det ska gå ihop.
Du måste säga till om hyran är för hög.
Den är helt okej. Säg inget till de andra för då får du inte vara i fred.
Vad arbetar du med?
- Jag jobbar i en filmstudio. - Du filmar väl?
Jag vill bli regissör.
Tittade du på filmer när jag kom?
Dina egna? Jag skulle vilja se dem.
Förlåt om jag verkar påträngande.
- Det skulle bli som en present. - Skulle det?
- Men du är nog för upptagen. - Vill du...?
Vill du se på dem nu?
Jag går före.
Det är alldeles mörkt.
Är det bättre nu?
Det är så enormt stort.
Ursäkta mig.
- Vad är det här för nåt? - Kemikalier.
Det finns så många saker här, men det är framför allt så oväntat.
Är alla de här dina?
Har du gjort allt det här?
- Berätta för mig om det här rummet. - Det var pappas rum.
- Vad var han? - Forskare.
- Så det här är hans utrustning? - Jag sålde hans för att köpa detta.
Det ser så tekniskt ut. Jag blir nyfiken på att se vad du gör här.
- Jag vet inte vad jag ska visa dig. - Det du tittade på, när jag kom.
Helen...det här är den första 21 -årspresent...
- ..som jag gett nån gång. - Och den första jag bett om.
- Vilken söt liten pojke. Vem är det? - Det är jag.
Ja, det ser jag ju. Vem har filmat det här?
Min pappa.
Vilken bra idé. Du kan visa det för dina egna barn.
Du måste ha drömt en mardröm. Vad var det som bländade dig?
Det var väl filmkameran...
Vad är det du försöker se?
Fy på dig. Jag hoppas du fick smäll.
Vad konstigt att din pappa filmade sånt där.
- Ska jag stänga av? - Nej.
Igen?
Är det ett skämt?
Nej.
Vad var det?
- Vad gör du? - Jag vill filma dig, när du tittar.
Nej, hjälp mig att förstå det här.
Det räcker så, Mark. Torka tårarna och sluta larva dig.
Vad skulle det där betyda? Det var väl en ödla?
Hur kom den dit? Var det ditt sällskapsdjur?
Inte mitt...
- Vill du inte försöka förklara? - Det är bäst att du går.
Jag vill förstå det jag får se. Varför filmade han dig på natten?
Det är bäst att du går nu.
Vad är det här för nåt?
Jag säger adjö...till min...
..mamma.
- Filmade han det? - Ja.
Och det här - begravningståget. Begravningen. Och det här...
- Vem är hon? - Hennes efterträderska.
Han gifte sig med henne sex veckor efter...den förra sekvensen.
Hon filmade det som kommer nu.
Det är dålig skärpa.
Är det där din pappa?
Det var den morgonen som han skulle resa iväg på bröllopsresan.
Men vad gör han?
Han ger mig en present.
- Vad fick du för nåt? - Kan du inte gissa det?
En filmkamera.
Stäng av!
Vi går ut härifrån.
- Vad var han för slags forskare? - Biolog.
Vad försökte han göra med dig? Vad för nåt, Mark?
Han iakttog mig under min uppväxt.
Han ville iaktta ett växande barn - komplett in i minsta detalj.
Om det nu är möjligt... Han gjorde det möjligt genom att jämt filma mig.
Jag var aldrig ensam under min barndom.
Ljuset i ögonen och den där saken, då?
Han ville se hur nervsystemet reagerade vid...fruktan.
FRUKTAN OCH NERVSYSTEMET
Speciellt hur barn reagerar för fruktan.
Han lärde sig nog mycket av mig.
Ibland vaknade jag och skrek...då satt han och antecknade och filmade.
Det ledde säkert till nåt bra... för en del - han var mycket begåvad.
Skulle en ödla på ett barns säng leda till nåt bra?
Ursäkta, men...
- Där är du, ju. Festen är slut... - Jag kommer.
- Jag önskar att du ville följa med. - Tack...jag måste jobba.
Jag hoppas att du... tycker om sötsaker.
Tack för presenten som jag fick. God natt.
Mr Jarvis - det gäller en film som jag vill att ni gör.
Ni är bra på det. Jag har talat med Johnny och...
Här är statistiken ni ville ha, mr Jarvis.
Vi är fortfarande försenade.
Paramount vill göra den - MGM och Columbia vill det också.
Är den lönsam? Skicka ett PM - vi diskuterar det nästa vecka.
Då så... "Till alla producenter och regissörer."
"Använd första tagningen om det går."
Scen 99 - tagning 49.
Glöm bort att tänka på ditt utseende och försök se chockad ut nu.
Säg ett vänligt ord om du vill chocka mig!
En gång till, tack. Nej, kära nån.
Ta om en gång till...bryt.
- En gång till. - Jag svimmar snart på riktigt.
Tagning 57.
Nej... Det är hopplöst!
Hur var det? Var alla med på noterna?
Då behåller vi det.
Då slutar vi för i dag. Vi ses halv nio i morgon.
- Tar du bussen? - Inte i kväll - jag ska träffa nån.
Kan vi snacka om den där filmen i morgon, då?
- Hur mår min favorit-stand-in? - Bara bra.
Halv nio!
- Ska vi gå och ta en drink, Viv? - Jag ska träffa nån.
God kväll, miss Vivian.
- Vilka jobbar sent? - De som gör den indiska filmen.
- Lite väl många här... - Bara vi inte åker fast.
Hellre det än att stå som packade sardiner i bussen.
DUSCH
KLÄDLOGE
SCEN E
Mark?
Är du här?
- Var är du? - Här, Viv.
Vad du skrämde mig. Det andra gänget jobbar över i kväll.
Men inte här inne - vi använder deras el.
- Vi gör det inte - de kan se oss. - Kanske det, men de avbryter inte.
- Jag tände den röda lampan. - Va?
Jag tände den röda lampan. Var snäll och stå där borta.
- Då vet de ju att nån är här inne. - Men de kommer inte in.
- Nej, men de väntar ju utanför. - Och vi hinner göra en perfekt film.
Jag har väntat länge på det här, och det har du med.
- Ingen får avbryta. - De kommer på oss.
- Du förlorar bara jobbet som reserv. - Som stand-in...
Jag har inget att förlora.
Resultatet måste vara så perfekt... att riskerna inte räknas.
Så perfekt...att till och med han...
- Till och med han skulle säga... - Vem då? Don Jarvis?
Han skulle säga: "Skriv på här - ta min penna, men använd eget bläck."
Är du säker på att det är värt det, så...
Det är dags att ta reda på det.
- Har du nåt emot att jag värmer upp? - Nej.
Det där är din rätta plats.
- Det känns ensamt framför kameran. - Stjärnor är ensamma utan den.
- De stora är...ensamma hela tiden. - Då hör jag till de stora.
- Vill du se en som är livrädd? - Du kommer ihåg...
Jag ska göra ett försök.
- Vad gör du? - Bygger upp en scen.
Vi river allt, när vi ändå håller på. Man kan bara hängas en gång.
Just precis.
Om ändå Don Jarvis kunde se mig nu.
Om ändå jag kunde se Don Jarvis nu.
Jag varnar dig. Vill du inte se en som skrattar ihjäl sig i stället?
Jag blir allt vackrare dag för dag...
"DET DRAR lHOP SlG"
- Vad gör du? - Ha tålamod...det är värt besväret.
Jag har stått ensam framför kameran. Det är mer än de flesta har gjort.
- Har du stått bakom nån gång? - Nej.
Varsågod.
- Jag ser dig perfekt. - Vad bra.
Jag är säkert den bästa kamerakvinnan i branschen.
- Vad gör du nu? - Filmar dig, när du filmar mig.
Du är genialisk.
Jag ser dig inte längre.
Välkommen, främling.
- Nu är du borta igen. - Det gör inget.
Jag är beredd att börja nu, Viv.
Var snäll och ställ dig på krysset.
Ja, sir...herr regissör.
Ska jag inbilla mig att jag blir nerknuffad i den här?
Jag vill inte göra dig besviken.
Du försöker skapa rätt stämning, men jag blir inte rädd.
- Jag kan väl göra mitt nummer nu? - Senare...
Jag känner mig så avslappnad. Du ser så van ut att jag också blir det.
Du har det i blodet, grabben.
Är du klar, Viv?
Jag ska försöka.
Vad skulle jag bli livrädd för?
Hjälp mig.
Tänk dig...
..att någon...kommer emot dig.
Nån som vill döda dig... och inte bryr sig om konsekvenserna.
En galning?
Han vet att han är det, men du vet det inte.
Att bara döda dig... räcker inte för honom.
Stå så - du har rätt uttryck.
Men jag kan inte inbilla mig det där.
Tänk dig att... det här är ett av hans vapen.
Det där?
Ja...
Det där.
Ja, jag skulle bli rädd.
En sak till...
Vad då?
Det där?
Ta bort det - ta bort det!
Nu kommer det inte fler nyheter - om du inte vill höra fotbollsresultaten.
- Vad tittar du på? - Taket.
Du undrar väl om han är hemma?
Det är han - jag hörde honom komma för en stund sen.
Han kom hem sent i kväll.
- Varför tycker du om honom? - Han har talang.
- Om det vore så väl... - Han kan hjälpa mig med boken.
Helen...
- Det var inget. - Vad oroar du dig för?
Priset på whisky - allt annat är oviktigt.
- Gillar du inte Mark? - Jag har inte träffat honom.
- Varför gillar du honom inte? - Jag litar inte på män som går tyst.
- Han är blyg. - Hans fotsteg låter lömska.
- Ska du hälsa på honom? - Får jag göra det?
Vi har båda två nyckel till dörren. Min behöver smörjas, och din träning.
Gå du.
Kom ihåg att du förlorade draget.
Är du tillbaka om fem minuter, hinner jag inte ens dricka upp det här.
- Vem är det? - Helen.
Kom in!
Kan du vänta där inne? Jag framkallar.
Mamma hörde när du kom, så jag antog att du inte hade lagt dig än.
- Är det säkert att jag inte stör? - Jag kommer strax!
Jag vill tacka följande personer för deras värdefulla bidrag:
Professor Smith.
Mr Edward Paton vid institutet för nervsjukdomar.
Och Mark Lewis - min son.
Jag hoppas att du inte tar illa upp.
Jag vet att jag besvärar, men jag vill...
- Grattis på födelsedagen. - Vad snällt av dig.
Det är bara en småsak. Jag vet inget om 21 -årspresenter.
Jag såg den i morse - så...varsågod!
Tack! Den är så vacker.
Jag tyckte om den.
- Vill du ha mer mjölk? - Nej tack.
Jag tar på mig den med detsamma.
Där...eller där?
- På första stället. - Det tycker jag med.
- Jag uppehåller dig. - Nej då...
- Det är säkert. - Jag har kommit för att be om råd.
- Vill du ha råd av mig? - Ja.
Jag arbetar på bibliotek - på barnboksavdelningen.
Och nu ska du få höra det som gör mig generad...
Jag skriver noveller för barn - liksom Grimm, Andersen och Carroll.
- Jag vill läsa det du har skrivit. - Min första bok ges ut i vår.
Det är ju fantastiskt!
- Vad handlar den om? - Vad en magisk filmkamera filmar.
- Varifrån fick du den idén? - Jag lovar att berätta det en dag.
- Vad filmar den? - Hör först på mitt problem.
Barn vill se bilder, men förläggaren sa att mina är omöjliga att ta.
- Men jag håller inte med om det. - Inget är omöjligt.
Jag hoppades att du skulle säga det. Vet du hur man kan ta fotona?
- Jag tar dem. - Förläggaren kanske inte vill det.
- Jag vill göra det. - Betalningen, då?
Det finns vissa saker som jag gör gratis.
Det var inte min mening att förolämpa dig...
Så du vill prata om det? När passar det?
- Jag hoppas jag kan i morgon kväll. - Jag förstår om det inte går.
- Jag ska försöka ordna det. - Tack för att du lyssnade på mig.
Och för presenten jag fick.
- Söker ni en koffert? - Ja, får jag se på den där?
Nej... Det måste finnas lite komik i scenen.
Vi tar om den i dag.
Det måste finnas lite komik i den här scenen.
Be att få se på en röd koffert.
Sen ser du dig omkring och ber att få se på en vit.
När du sett på den, ber du att få se på en annan...på den blåa.
Du tar fram dem och blir alltmer irriterad.
Vi avslutar med nåt skämt.
- Hur låter det? - Jag känner inte för det.
- Känn inte efter...gör det bara! - Alla på plats.
Har nån sett Viv - Dianes stand-in? Jag vill ljussätta nu.
Nej, jag vill köra först. Tystnad!
- Varsågod. - Jag vill se på en röd.
Du ser på den utan att överdriva.
Sen...går du tillbaka. Där tar vi en närbild.
Har ni nån som är vit?
Den vita står bakom dig.
Det är utmärkt, Michael. Sen går du fram igen.
Har ni nån som är blå?
Sen går du fram igen.
Just precis - ta vad du kan, utan att överdriva.
Ansträng dig inte så, Michael. När den är där, går du till honom.
Bra, och sen...
Den fjollan svimmar i fel scen!
Ursäkta mig, kommissarien - kan vi stanna till hemma hos mig?
- Och hämta autografblocket? - Ja. Får grabben veta...
Jag hjälper dig om du hjälper mig. Jag kommer ingen vart med mordet.
- Mannen som sågs i trappan, då? - Vi vet bara att han bar på nåt.
- Ingen hjälp precis. - Jag har jobbat i 30 år.
Jag har aldrig sett nån se så skrämd ut. Vad såg hon?
Säkert en man som kom emot henne med ett spetsigt vapen.
Den typen av fruktan har jag sett. Det här är nåt nytt - men vad?
Det är den här.
- Hon har precis samma uttryck... - Jag vet - säg inget mer.
Vi måste förhöra alla och försöker göra det utan att störa inspelningen.
Tack. Om ni visste vad bara en dags försening kan kosta...
Vi vet det.
Gör inte så där.
- Vad gör han? - Han gör mig berömd - provfilmar.
- Gerry! - Se inte så rädd ut - de bits inte.
Vi får nog sluta tidigare i kväll.
Jag har iakttagit dig.
- Har du filmat poliserna? - Ja, jag har en del bra bitar.
- Jag hade aldrig hoppats på det. - På vad då?
Att få filma en polisundersökning... så mycket jag kan ta av den.
- Men varför? - Det kompletterar en dokumentär.
Vad handlar den om?
Jag säger inget förrän den är klar, och det är den snart.
- Tänk om de kommer på dig. - Det gör de nog.
Gör det inget?
- Är du tokig? - Ja...tror du att de märker det?
- Din tur, Mark. - Trassla inte till det.
- Jag vill ju snacka film med dig. - Det vill jag också gärna göra.
Kom in!
Mr Lewis...det är ju min fotograf.
Jag tog med mig filmkameran, om ni vill ta ur filmen.
- Gregg? - Det behövs inte.
Bara de inte visar oss på bio i stället för tecknad film.
Jag är kommissarie Gregg, det där är inspektör Miller. Slå dig ner.
- Har du nåt att berätta för oss? - Jag tror inte det.
- Hur väl kände du flickan? - Bara till utseendet.
- När såg du henne sist? - I går eftermiddag.
- Talade du med henne? - Jag sa god kväll.
Jag vet inte om hon hörde det.
Vad gjorde du sen?
Jag filmade lite. Jag håller på att göra en film.
- Var då? - Lite överallt - en dokumentär.
- Hade du nån med dig? - Nej, bara min filmkamera.
Inspektör Miller.
Jag ska framföra det till honom.
Läkaren är klar med undersökningen. Han vill träffa dig.
Gå du ner först.
Nu fick jag dig.
Ett intressant jobb...
- Hur dags kom du hem i går kväll? - Ungefär tio...halv elva.
- Såg nån dig? - Ja, de som bor på bottenvåningen.
Då så, det var allt. Tack, mr Lewis.
Vänta lite!
Kan du visa mig till scenen? Jag går nog vilse själv.
Javisst.
Jag varnade honom.
Nu klarar jag mig nog. Tack för sällskapet.
Såret har orsakats av samma vapen. Båda kvinnorna utsattes för chock.
- Vad då för slags chock? - Det är er sak att ta reda på det.
- Får vi flytta kroppen? - Ja, jag är klar.
- Vad var det hon låg på? - En bandspelare.
Får jag en näsduk...
Baxter!
Kolla fingeravtrycken och lyssna på bandet.
Var tysta!
Jag tror att jag hörde en liten katt.
Skämta ni...men tänk på att det rör sig om en galning.
Griper vi honom inte snabbt, kommer vi att hitta ett tredje lik.
Vi måste se till att handla kvickt.
"Hon var med i Badens nya film "Det drar ihop sig".
"En talesman för studion sa att hennes prestationer var lovande."
"Premiärministern..."
Mark är väl i filmbranschen? Jag undrar om han kände henne.
Jag frågar i kväll.
- Ska ni ut? - Ja, om han är ledig.
- Så snällt av honom. Vart ska ni gå? - Jag vet inte - inte han heller...
- Vilken studio jobbar han på? - Jag ska fråga.
- Om han är ledig... - Ska jag presentera dig?
Det känns som om jag redan känner honom. Han är här...
Varför ger vi honom inte fönstret? Han så gott som bor vid det.
- Hur visste du att han stod där? - Det var min instinkt.
Det viktigaste jag har...
Är du ledig? Det är jag.
Jag vill att du kommer in en stund och träffar min mamma.
Gärna det.
Älskling - det här är Mark.
- God dag, mrs Stephens. - Hejsan, Mark.
- Har du sprungit? - Jag ville inte låta Helen vänta.
- Bussigt. Vad vill du ha att dricka? - Ingenting, tack.
- Säg mig unge man...var jobbar du? - På Chipperfield Studio.
- Var jobbade den stackars flickan? - På Brookwood, tror jag.
- Vi undrade om du kände henne. - Nej, jag kände henne inte.
Synd - jag gillar förstahandsupplysningar.
- Får jag säga nåt om din middag? - Nej, gå och se vad du får.
- Hej då Mark, vi ses väl igen? - Jag hoppas det, mrs Stephens.
Vi glömde kupera korten. Maten är framdukad i köket.
- Kom hem tidigt. - Det gör vi. Hej då, älskling.
Mark - jag vill fråga nåt personligt.
Hur länge sen var det du gick ut utan filmkameran?
- Jag vet inte. - Jag har aldrig sett dig utan den.
Kommer du att behöva den i kväll? Kommer du det?
Ska jag också ta med mig jobb i så fall?
- Jag behöver den inte i kväll. - Jag lägger den på säker plats.
Gå upp med den då, om du inte litar på mig.
Jag litar på dig.
Då lägger vi den här inne.
Kom in och se själv. Vi lägger den här och låser om den.
- Det här var...min mammas rum. - Säger du det?
Jag är så taktlös, men jag tyckte den blev som en tredje arm på dig.
- Ta med den, om du vill. - Nej, jag är med dig.
Jag känner mig så...jag kan inte beskriva det - bara filma det.
Ska jag säga hur jag känner mig? Utsvulten!
Jag vet ett ställe som är bra på juldagen, då andra har stängt.
Det låter kul.
Kom...den här vägen.
- Vad filmar din magiska kamera? - Människor.
Den ser vuxna när de var barn, och jag hoppas att du kan...
- Var är restaurangen? - Runt hörnet.
Då går vi dit.
Alla ansikten ser ut som ett barns, bara man fångar det i rätt ögonblick.
- Jag vill hitta dina ansikten. - Då gör vi ett försök.
Mamma måste ha gått och lagt sig.
Mark, det var en underbar kväll.
Jag skulle just säga det - det var en underbar kväll.
Det var tack vare dig - och att du inte hade filmkameran med dig.
Jag ska hämta den åt dig.
Den är kvar... din magiska filmkamera.
Jag undrar hur den ser på vuxna - på mig.
Inte på dig! Den ska aldrig se på dig.
- Allt som jag filmar...förlorar jag. - Jag förstår inte.
Han väcker mamma...
Tack än en gång för den här kvällen.
Lägg dig nu - sitt inte uppe och se på film.
Jag har lite jobb att göra klart.
Sen lägger jag mig och försöker hitta dina ansikten.
Ansikten som är...ansikten som...
God kväll, Mark. Den unge mannen som badar hjälpte mig till din dörr.
Resten av vågstycket klarade jag av ensam.
Det här rummet trodde jag skulle vara låst.
Jag fick aldrig ha nycklar - jag kan inte vänja mig vid dem.
Jag såg till att hon kom hem tidigt.
- Är det något som...? - Jag vill tala med dig.
- I rummet bredvid kan vi... - Jag...känner mig hemma här.
Jag besöker detta rum varje natt.
Blinda bor alltid i rummet ovanpå...
Varenda kväll sätter du på den där projektorn.
Vad är det för filmer du är så nyfiken på?
Vad är det för film du visar nu?
Varför ljuger du inte? Jag märker ju inte om du gör det.
- Ni skulle veta det med en gång. - Låt mig få se dina filmer.
Vad är det jag ser?
Varför svarar du inte?
Det blev inte bra. Jag var rädd att det inte skulle bli det.
- Ljuset försvann för snabbt. - Det gör det alltid.
Jag måste göra ett nytt försök.
- Vad tror du att du förstörde? - Tillfället.
Nu måste jag hitta ett till.
Vad gör du?
Var är du?
Varför lyser du upp mitt ansikte?
Låt mig få göra klart. Det är för Helens skull.
Vad menar du med "för Helens skull"?
Hon ville se nåt som jag hade filmat.
Hon ser mitt ansikte tillräckligt utan bilder.
- Var inte rädd. - Jag är inte rädd...jag är varm.
Ta bort filmkameran!
- Du verkar ha bråttom. - Ni måste vara trött.
Klockan är mycket.
Väldigt vad du fick bråttom att bli av med mig.
Jag ska inte vara självisk - du kan filma lite till om du vill.
Nej tack.
- Varför inte? - Jag har ingen film kvar.
Kan du inte hitta mer för Helens skull?
Nej.
Du törs inte fortsätta filma, eller hur?
Instinkt är nåt underbart - eller hur, Mark?
Det är synd att man inte kan filma den.
Hade jag litat på min instinkt, hade jag kanske haft synen kvar.
Läkaren jag misstrodde skulle inte ha fått operera.
Nu litar jag på min instinkt.
Jag känner att allt ditt filmande inte är hälsosamt.
Du behöver hjälp. Se till att du får det.
Först när du har fått det får du och Helen träffas.
- Jag ska aldrig filma henne! - Du får inte ha tillfälle till det.
Och om du inte lyssnar på mig, måste en av oss flytta.
Det vore synd, för vi hittar inget billigare.
Ni behöver inte flytta för min skull. Det lovar jag.
Duktig pojke.
Det är trapporna som är allra värst.
Du behöver inte följa mig längre än hit.
- Filmar ni mig? - Ja.
Det var länge sen nån gjorde det.
Mark - vad är det som plågar dig?
God natt, mrs Stephens.
Du måste berätta det för nån.
Det måste du göra!
Hitåt.
Nu sätter vi igång.
Mark - jag hörde att han som nyser är psykiater.
Alla på plats.
Ta det lugnt, så blir det perfekt. Var snäll och flytta på er.
- Vem är det där? - Polisen.
Alla är här för att hjälpa dig. Det är precis likadant som förut.
Vi har bara ändrat en sak. Nu är det hattar i stället för...
..koffertar. Du hjälper väl till här, Michael?
Du är underbar och vi tänker alla på dig.
- Alla intar sina platser. - Ta det nu lugnt, älskling.
Då så... Kameran går!
- Söker ni en hatt? - Ja, kan jag få se på den där?
Har ni nån röd?
Jag menade om ni har nån blå?
- En halvtimmes paus? - Vi borde bryta för gott.
- Vad säger ni? - Det är intressant.
- Nej, för att hjälpa henne. - Hon måste få vila längre än 30 min.
- Vad gör du? - Jag ställer in skärpan.
- Det kan man säga att jag också gör. - Jag undrar...
Jag undrar om ni kände min pappa. Professor Lewis... A.N. Lewis.
Javisst. En beundransvärd man. Verkligen genialisk.
- Kände ni till hans sista intresse? - Nej, berätta!
Jag minns inte vad han kallade det för.
Det hade nåt samband med varför folk blir...fönstertittare.
- Skoptofili, intresserade honom. - Skopto...?
En sjuklig drift att stirra på andra. Finns hans anteckningar kvar?
- Går det att bota? - Ja, för det mesta.
- Går det snabbt? - Ett par år.
Tre timmar per vecka - och sen är det snart helt borta.
Om hans anteckningar finns kvar vill jag se dem. Här är min adress.
Javisst...
- Jag undrar vad det där betyder. - Jag vet inte - ta reda på det.
Se på den här bilden. Jag borde ta betalt.
Sånt får man inte se i Sight and Sound. Visst är hon härlig?
Jag har fler om du är intresserad.
Du har gett mig...en idé.
Det tror jag säkert.
Han undrade om jag kände hans far, vilket jag gjorde.
- Var det allt han ville? - Vi talade lite om skoptofili.
- Om vad då? - Voyeurism...fönstertittare.
- Hans far forskade i det. - Fönstertittare...
Intressant pojke - med sin fars ögon. Ni misstänker väl inte honom?
Jag misstänker dem alla... Och ni?
Jag intresserar mig för den där, som visst tänker göra nåt med flickan...
lnte så konstigt - det är regissören.
Jag kan inte komma på lördag, men vi får gå tidigare i dag.
Det kanske är min enda chans efter jobbet i dag.
Var här klockan 18. Jag ska be Milly vänta.
- Klockan 18... - På slaget, annars går hon.
Jag kommer.
Sista tagningen.
Har du listan? Jag vill veta vad några av dem gör på fritiden.
- Vilka då? - Just det.
Äntligen - det här får inte bli en vana. Milly väntar där uppe.
Lås när du är klar och lägg nyckeln i brevlådan.
Har du aldrig sett en nyckel?
Hur som helst är kassan tom. Låt inte fantasin ta över.
Du har förstört hela min kväll.
Jag skulle träffa min nya kille.
Vad betyder det här?
- Jag kan inte komma i morgon. - Ska du ut med scouterna?
- Vad gör du nu? - Jag visste väl det.
Vi har inte hela natten på oss, och vi har mycket att plåta.
Nej, nu...
- Har du blivit heltokig? - Jag kompletterar min dokumentär.
Verkligen?
Jag nobbade inte min kille för att få se dig filma gatan.
Det är som att tala till en levande död. Är jag trygg med dig?
Det kanske vore roligare om jag inte var det.
Raka spåret.
- Hej. - Hej, Tony.
- Vart ska du? - Lämna en sak till Mark.
Du är alltid så upptagen...men jag finns här om du behöver mig.
Din mamma skrek nåt om att Mark hade filmat henne.
Filmat mamma? Du måste ha hört fel.
- Vi ses väl nån gång? - Ja då...
Först gick han till ett bibliotek, sen till en tidningsaffär.
De säljer foton där. Ska jag vänta utanför hans bostad?
Nej, det tror inte jag heller. Jag berättar alla detaljer sen.
Låt mig inte se att du är rädd. Gå härifrån. Jag ber dig!
lnte förrän jag har fått veta.
Den där filmen är väl bara en film, eller hur?
En fruktansvärd film... men bara en film, väl?
Nej.
Nej - jag dödade dem.
Du är säker så länge jag inte ser att du är rädd, så stå i mörkret.
Kommissarie Gregg. Va? Låt mig tala med honom.
Jag gick upp för att titta och såg henne ligga...
Vad är det för adress? En tidningsaffär?
Din mamma...har rätt.
Jag måste berätta allt för nån.
Jag är ledsen att det måste bli du.
Det var här han arbetade.
Du har sett en del av det han gjorde...men du vet inte allt.
Fem år gammal.
Sju år gammal.
Alla rum kunde avlyssnas - och det kan de fortfarande.
Ditt rum.
Din mammas.
- Tonys. - Ingen kommer in.
Jag vill inte. Sluta, Tony!
- Dörren är låst. - Jag är rädd.
Stäng av.
- Se på mig. - Inte om du är rädd.
Vad gjorde du med de där flickorna?
Säg det - annars fantiserar jag hela livet om vad du gjorde med flickorna.
- Jag...kan inte. - Visa mig.
Men om du är rädd...
Visa mig, annars kommer jag att vara rädd hela livet.
Vet du vad det är som skrämmer en mest?
Det är fruktan, så jag gjorde nåt mycket enkelt.
Mycket enkelt...
När de kände den här spetsen mot halsen
och de förstod att jag skulle döda dem
lät jag dem se deras egen död.
Jag lät dem se deras egen skräck, när spetsen gick in.
Och om döden har ett ansikte, så såg de det också.
Men inte du - jag lovade att jag aldrig skulle filma dig. Inte du...
Jag är rädd för din skull.
Är alla här? Då går vi upp.
Det är bara en filmkamera.
- Ge upp! - Jag har väntat så länge på det här.
- Vad gör du? - Allt är som det ska.
Det där slår jag.
Ge upp, Mark!
Se på dem, Helen, när de säger adjö - en efter en.
Jag har tajmat det så ofta.
Jag hade velat hitta ansiktena till dig.
Helen...jag är rädd.
Nej, Mark!
Och jag är glad för att jag är rädd.
Från en magisk filmkamera som behöver hjälp av en annan!
Flickan lever.
Ring efter ambulans.
Var inte en sån dum pojke. Du behöver inte vara rädd för nåt.
God natt, pappa. Håll mig i handen.